Жан дьо Лафонтен
Вълкът и кучето

Превод от френски: Бойко Ламбовски, 2003

chitanka.info

Веднъж на Вълчо — тъй изпосталял

от лоша слука, взе че му се случи

да срещне дог един — със косъм заблестял,

охранен, як… Макар и враг на всяко куче

Вълкът реши да не напада

дори и от засада,

— бе твърде силен този пес.

Напротив — интерес

реши да прояви,

затуй спокойно поздрави,

и даже джентълменски заяви,

че му харесва Стойката на дога.

Така му рече кучето: „За Бога,

ти би могъл да бъдеш като мен;

излез от този лес студен.

Там всеки твой събрат

ту го измъчва глад,

ту хайки му устройват без пощада.

Така мърцина мрете преди срока —

ни пенсия, ни кокал.

Смени боята — ще живееш във наслада.“

Вълкът запитал: „А от мен какво се иска?“

„А, дреболия — рекло кучето, — да гониш дивеч,

и подир пръчката да тичаш;

на господаря да се струваш симпатичен;

повярвай ми, че всичко

е тъй нищожно пред размерите на хонорара —

уютен дом, игри до старост,

банкети като на курбан…“

Вълкът бил вече от възторг обзет,

дори сълза на свян

проронил пред такъв късмет. Но в тоз момент

нашийника на кучето видял: „А туй как да разбирам?“

„Това ли — нищо.“ „Е, как нищо?“ „Ами тъй, гердан:

чрез него просто ме завързват за синджира.“

„Завързват?! И където ти хареса

не можеш да вървиш?“ „Е, да… Голям пък праз!“

„Да, праз такъв, че и за всичките деликатеси

не бих го сложил аз.

Такъв гердан и за милион не бих закичил!“

След тези думи хукнал в бяг вълкът, и още тича.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.